Inkarnacija i umjetnost - Šimić, Krešimir, kroatist (Array, 2009)
Sažetak: Iako je umjetnost u svojoj simboličkoj i estetskoj dimenziji uvijek bila važno sredstvo za religioznu komunikaciju, čini se da u sekulariziranom svijetu – kada tradicionalni teološki diskurs postaje nekomunikativan – ona postaje autonomnim teološkim mjestom, ponajprije stoga što postaje potencijalnim izvorom nove teološke spoznaje i uvjerljivim medijem komuniciranja odnosno novim govorom vjere (J. Baričević). Ipak, dvadesetostoljetna filozofija umjetnosti – ponajprije Martin Heidegger – počela je umjetnost promatrati iz ontologijske perspektive. Tako se umjetnost pokazala ne samo kao ukras kulture nego kao mjesto objave Bitka, kao u-djelo-postavljanje istine (M. Heidegger). Na taj se način filozofija umjetnosti približila teologiji sržnog kršćanskog događaja objave: inkarnaciji Sina Božjega, Logosa. Stoga se čini da ontologijsko promišljanje umjetnosti kao u-djelo-postavljanje istine promatrano iz teološke perspektive omogućava, s jedne strane, jasnije artikuliranje teologije inkarnacije, a, s druge strane, teologija inkarnacije daje vrijedne poticaje za ontologijski utemeljenu filozofiju umjetnosti. U radu ću pak, analizirajući filozofiju umjetnosti, točnije Heideggerovu ontologiju umjetnosti, nastojat izdvojiti moguće poticaje za jednu teologiju inkarnacije