Archdeacon Thomas of Split (1200 – 1268) – A source of early Croatian History - Matijević Sokol, Mirjana (Array, 2007)
Toma Arhiđakon (1200. – 1268.) splitski kroničar. Školuje se u Splitu i Bologni, prestižnom sveučilištu srednjega vijeka, osobito poznatom po studiju prava. Toma je završio teologiju i prava, pa po povratku u Split obavlja notarsku službu. Godine 1230. izabran je za splitskoga arhiđakona i time počinje njegov uspon u crkvenoj hijerarhiji. Zaslužan je za uvođenje službe potestata u Splitu (regimen Latinorum) po uzoru na gradove u Italiji i Provenci zalažući se i podržavajući tako razvoj komunalne samouprave. Doveo je iz Ankone Gargana de Arscindisa koji je na dužnosti potestata bio tri godine (1239. – 1242.) i popisao je gradske zakone i običaje. Tomin izbor za splitskog nadbiskupa nije bio podržan. Iz javnoga života se povukao 1266. godine. Bio je vrlo blizak franjevcima u čijoj je crkvi u Splitu na Rivi i pokopan nakon smrti 8. svibnja 1268. Napisao je djelo koje Ivan Lučić Lucius prvi objavljuje i naziva “ Historia Salonitana” . To je povijest salonitanske odnosno splitske crkvene organizacije od početaka do 1266. godine. Povjesničari književnosti ubrajaju ga po žanru u tzv. “ gesta episcoporum” . Toma u tu glavnu temu interpolira mnoge važne podatke za ranu hrvatsku povijest. Uz kataloške popise biskupa i nadbiskupa navodi imena hrvatskih vladara Trpimira, Branimira, Muncimira, Tomislava, Držislava, Krešimira i Zvonimira, a pisao je i o dolasku Hrvata zastupajući tzv. gotsku teoriju o njihovu podrijetlu. Opisuje i neke važne događaje iz europske povijesti npr. dolazak Madžara, pa zatim provalu Tatara, zauzeće Zadra od Mlečana uz pomoć križara u IV. križarskom ratu. Opisuje i dvije pomrčine Sunca. Dao je jedan od najljepših opisa svetog Frane, kojega je slušao za svoga boravka na školovanju u Bologni. Veliku vrijednost i vjerodostojnost njegovu djelu daje korištenje izvorima i zbog toga odskače od suvremenih djela unatoč pristranosti koju je iskazao pri prikazu povijesti splitske crkvene organizacije. Pisao je srednjovjekovnim, ali školovanim latinskim jezikom koji nadmašuje latinitet primorskih gradova. “ Historia Salonitana” bila je djelomično kasnije prerađivana i dopunjavana u određene svrhe, pa je nastao tako rukopis poznat u historiografiji kao “ Historia Salonitana maior” . Povjesničari su odbacili neka mišljenja (S. Gunjače) da je to bio Tomin koncept.