Završavanje tornjeva srednjovjekovnih crkava (Turmvollendungen) u hrvatskoj arhitekturi historicizma - Damjanović, Dragan (Array, 2013)
Arhitektura historicizma na području čitave Europe, no ponajprije na njemačkom kulturnom području obilježena je brojnim nadogradnjama nezavršenih tornjeva najčešće srednjovjekovnih crkava. Ova se pojava, pod utjecajem zbivanja u Beču i ostalim centrima Habsburške Monarhije, odrazila i na hrvatsku arhitekturu. Kada se pristupilo restauraciji srednjovjekovnih crkava velika se pozornost, naime, i u nas obraćala na stilski prikladnu dogradnju (katkada čak i novu izgradnju) zvonika, koji su oblikom svojih vrhova/kapa u vizurama gradova trebali svjedočiti o stilskom karakteru građevine uz koju stoje. Najpoznatiji primjer završavanja tornjeva u hrvatskom historicizmu, na novom zapadnom pročelju zagrebačke katedrale, nije jedini niti osamljeni slučaj. Već u ranom, romantičarskom historicizmu, pri restauraciji crkve u Glogovnici kod Križevaca, 60-ih godina 19. stoljeća po prvi se puta na monumentalnijoj razini posegnulo za stilski odgovarajućim neogotičkim vertikalnim dodatkom postojećoj građevini. Djelovanjem Friedricha Schmidta u Hrvatskoj, te povratkom njegovih učenika sa školovanja iz Beča, 70-ih i 80-ih godina 19. stoljeća broj sličnih intervencija naglo se povećava. Nove vrhove tornjeva dobivaju, od gotičkih crkava, franjevačka crkva u Zagrebu, župne crkve u Desiniću, Krapini, Oštarijama (da se spomenu samo najvažniji primjeri), dok se uz franjevačku crkvu u Iloku gradi potpuno novi toranj. I s tornjeva pravoslavnih crkava u to se vrijeme skidaju razvedene barokne ili barokno-klasicističke kape i postavljaju na njih nove u raznim vrstama neobizantskog stila (Zagreb, Bjelovar, Grgeteg, Pakrac, Ruma) čime se nastojala oblikovno definirati građevina kao hram za pravoslavne. Posebnu skupinu Turmvollendunga čine tornjevi u Dalmaciji, zadarske i splitske katedrale, dovršeni/preoblikovani u 19. stoljeću.