Rezistencija na antibiotike u Pseudomonas aeruginosa - Sardelić, Sanda (Array, 2009)
Rezistencija Pseudomonas aeruginosa na antibiotike rezultat je smanjenja propusnosti stanične stijenke, pojačanog efluksa antibiotika iz bakterijske stanice, aktivnosti inaktivirajućih enzima te rjeđe promjene ciljnog mjesta. Urođena otpornost pseudomonasa na niz β-laktamskih antibiotika posljedica je aktivnosti kromosomske inducibilne ampC β-laktamaze (klasa C po Ambleru) čija derepresija dovodi do otpornosti na ureidopeniciline, cefalosporine 3. (i 4.) generacije, a u kombinaciji s gubitkom porina OprD i na karbapeneme. Stečene β-laktamaze u pseudomonasa mogu biti serinske, iz klase A i D te metalo-β-laktamaze (MBL) iz klase B koje posreduju rezistenciju na sve β-laktame uključujući karbapeneme. Rezistencija na aminoglikozide najčešće je posljedica aktivnosti modificirajućih enzima i efluksa. Rezistencija na fluorirane kinolone posljedica je uglavnom promjene ciljnog mjesta tj. mutacije DNA giraze ili topoizomeraze i pojačanog rada efluksnih proteina. Postotak rezistentnih izolata pseudomonasa nije se značajno promijenio u posljednjih 10 godina u Hrvatskoj